Hvor+dro+de+hen?

Vikingene er svært kjent for sine reiser rundt om på kloden. Ikke bare utenfor norskekysten og i det kjente farvann, men også nedover mot England, oppover mot Island og så lang vest som til Amerika. Vikingene kommer jo ikke bare fra Norge, men de vikingene som kom fra Norge reiste mye mot vest. Altså nedover langs den Engelske kyst, Irland og utenfor de britiske øyer. Etter hvert dro de også til Island og bosatte seg der. Dette skjedde i år 870, og litt over 100 år senere oppdaget de norske vikingene Grønland og Vinland. I vikingtiden var landene slik vi kjenner i dag. Norge, Danmark og Sverige eksisterte ikke. Og første gang Norge nevnes historisk er på 800-tallet hvor Norge navnet er nevnt i en kilde som kalles ”handelsmannen Ottars beretning” dette var et beretning som seilte nedover mot norskekysten på vei til England og de kalte den gang norskekysten for nordmennenes land. Danmark navnet var jo egentlig ikke kommet på kartet, men vikingene som kom ifra stedene man i dag ville kalt Danmark, dro mest sørover. De dro til Frisland og England og klarte faktisk å etablere et dansk rike som de kalte Danelagen. Dessverre klarte ikke de danske vikingene å holde dette riket, og de måtte etter hvert gi tapt. Så Danelagen er ikke et dansk rike på Britisk jord den dag i dag. De svenske vikingene reiste mest mot øst. De dro med vikingskipene sine som var svært lette i vannet og seilte nedover de russiske elver. Dette krevde at båten lå høyt i vannet slik at når man kom til grunne steder nedover Russland, så ville ikke båten skrape nedi bunn å lage hull i skroget. Dette var vikingbåtene, så de svenske vikingene som ble kalt rus, og som mange tror er grunnen til navnet Russland den dag i dag, kom seg helt ned til Østersjøen og Baltikum.
 * __Hvor dro vikingene?__**



Mange mener at grunnen til at vikingene fra Norges Vestland dro ut på tokt og handelsferder fordi det fantes lite dyrkbar jord her i Norge. Dette var vanskelig å takle for de rause og storkarske høvdingene, som pleide å dele ut mat og husrom til flerfoldige gjester på en gang. Når da ikke pengene strakk til så startet de handel med andre land. Denne handelen utviklet seg til å bli piratvirksomhet, noe som også kalles å ligge viking. Så for at husstanden hjemme i bygda skulle ha nok penger, mat og andre materialistiske ting, så dro vikingene, med høvdingen i spissen, ut på vikingtokt og plyndret og herjet andre land. Dette ble ikke bare sett på som en måte å skaffe seg resurser på, men også som heder hjemme i Norge. For det å være viking var et like godt yrke som det å være bonde. For kunne du dra ut på vikingtokt og komme hjem igjen med store mengder verdier i live, så ble du sett på som en stor og respektert mann. Derfor var ofte alternativet til en gutt, som ikke hadde odel på en gård, å bli viking.

Etter hvert som vikingene skjønte hvor lønnsomt og effektivt det var å robbe andre land, slo de danske, svenske og norske vikingene seg sammen og dannet noe det som kalles ”den store hæren”. Denne hæren av vikinger dro til Frankrike, Irland og England. Her herjet de byene de kom over, og grunnla faktisk også nye byer hvor de hadde erobret områder. De litt mindre barske handelsmennene og bøndene fulgte etter de skumle vikingene og bosatte seg i disse ny grunnlagte byene som hadde store resurs muligheter på grunn av ny dyrkbar jord.

På slutten av 800 tallet var vikingekspedisjonene i full gang, dette resulterte i at vikingene oppdaget Island i 870 og bosatte seg her. De oppdaget også, som sagt tidligere, Grønnland. Her grunnla de to kolonier. Den islandske vikingen Leiv Eriksson la senere under seg Newfoundland som er på den amerikanske siden av Atlanterhavet. Dette skjedde rundt år 1000. I løpet av vikingtiden erobret de og grunnla nye byer i land som England, Russland, Frankrike og Irland. Disse nye grunnlagte byene ble etter hvert så store at de fikk selvstyre. Dette skjedde blant annet i Frankrike og York, da kalt Jorvik.

Av Fredrik Husevåg

__ Veien til Vinland. __ Vikingenes genialitet innen skipsbygging la grunnlag for vikingenes massive utflukter. På 800 - tallet hadde vikingene bosatt Færøyene og i 870 Island. Mange hadde den grunn å reise ut pga. det harde styret hjemme i Norge. i 985 oppdaget pioneren Eirik Raude Grønland, der det i sin tid ble bygget to bygder på sør- spissen og vestsiden av Grønland, Austerbygden og Vesterbygden. Helge Ingstad senere ekspedisjoner og nærmere undersøkelser av de gamle tuftene på Grønland har indikert funn av pilspiss av en type sten som ikke eksisterer i Grønlands mangfoldige geologi. Nærmere undersøkelser har indikert at pilspissen stammer fra en geologi som ligner den en finner i Nord - Amerika. Hvordan dette kan ha seg, er ikke en gåte, for både i Grønlands -sagaen og Eirik Raudes saga står det om oppdagelser av et sagnomsust land kalt Vinland syd for Grønland. Dette området beskrives bare ikke i disse kilder, men er også illustrerte i kart som dateres helt tilbake til 1400 og 1500 - tallet, Henholdsvis et Ungarsk kart og et Islands kart som er svært like. Dette område er beskrevet til å ligge syd for Markland, altså dagens Labrador, på nordspissen av en lang odde. (skålholtkartet fra 1590 - tallet, original tapt, kopi av biskop Tord Torlaksson fra 1670.)

I dag vet vi at dette område ligger på nordkysten av Newfoundland. Dette observerte tilfellet samt de historiske kilder som en finner i Grønlands - sagaen og Eirik Raudes - saga sier at det har vært Norrøne bosetninger på Nordkysten av Newfoundland i perioder og at vikingene ofte har støtt på Skrælingene eller lokale Indianere. Mange forskere disputerer i dag hvorvidt om det var lokale indianere eller eskimoer, men det levnes ingen tvil om at begge kulturer har vært til stede, da eskimoenes utstrekning strakk seg langs hele Canadas Nordøstlige kyst. Dette området ble beskrevet som det frodigste og frommeste der ville druer og hvete vokste. Det står til og med i Grønlands – sagaen at Leiv Eiriksson hadde med seg en syding som han kalte Tyrker, til å identifisere at det var vindruer det var snakk om. Dette var trolig nok noe ekstra prestisje lagt til, fordi det eksisterer ikke vindruer så langt mot nord. Vin henger mye sammen med kristendommen, og året før hadde Leiv blitt kristnet i Trondheim. Derimot tror en at ordet vin stammer fra et gammelt norrøn ord for gress, altså gressland. For det mest verdigfulle som Vikingene satte høyest, var beitegress til kyrne og ideelle skoger til skipsbygging, som avspeiles veldig i Newfoundlands rike naturliv. Disse historiske kildene har blitt skrevet århundrer senere i en kristen tid, så det å legge til vin var nok en prestisje i historien. Grunnen til de korte bosetningene er historikerne usikre i, men det mest sannsynlige er at de norrøne kolonistene ble plaget av de lokale innfødte. Det nevnes blant annet i kilder fra Grønlands – sagaen og Eirik Raudes – saga at det kom til konflikter mellom de innfødte og at den første felte Europeeren på Amerikansk jord var Torfinn Karlsevne, de senere ekspedisjoners leder. Ekspedisjonene tok ikke bare fatt fra Grønlands bygder, men også utrustete ekspedisjoner fra Norge og Island. Uheldigvis vet en ikke hva som skjedde videre med Leivs buene og videre bosetning på Vinland, da nesten alle historiske skrevne kilder fra Grønland er glemt og borte. En ting vet vi sikkert, at de norrøne folk var pionerer og kolonister i en tidlig europeisk historie.

Roy Egil.

Mer: (Det Ungarske kartet som viser en rute fra Britannia og over til Vinland. Merk de visse likhetstrekkene med Skålholtkartet.)

//kilder: Helge Ingstad, Vestervegs til Vinland, [], []//