Borgerkrigstiden.

Borgerkrigstiden er en betegnelse på perioden 1130-1240 i Norge. Kjennetegn for denne perioden er den evige kampen om kongemakten og de stadige utskiftelsene av kongene. Perioden startet med Sigurd Jorsalsfares død og endte med hertug Skules død. Sigurd Jorsalsfare var konge i Norge i perioden 1103 til sin død i 1130. Tilnavnet viser hans deltagelse i korstogene og pilegrimsferdene til Jerusalem [].

Årsaker til borgerkrigstiden var tronefølgeordningen på den tiden, som ga både ekte- og uektefødte kongesønner muligheten til å bli konge. Dette gjorde at flere peroner kunne være kongsemner samtidig, noe som skapte mye rivaisering og bråk. Det var bare bare små marginer som gjorde at ikke tronfølgeordningen ikke hadde skapt stridigheter før. Stridighetene startet ikke før i 1135 mellom Harald Hille og Magnus Blinde. Magnus ble den norske borgerkrigstiden første kongelige offer. []. En annen mulig årska til borgerkrigstiden var spenningsforholdet mellom aristokratet og kongemakten. [] M.N

Perioden mellom 1130 og 1240 blir kalt for borgerkrigstiden i Norges historie. Norge ble samlet til et kongedømme i 872, men det er fortsatt vanlig å ha flere konger samtidig, samkonger. Det er ikke rart at alle de kongene hadde lyst til å få større makt. Etter kong Sigur Jorsalfares død, påsto mange ekte og uekte sønner til Sigur at de skulle bli kongen av Norge. Hver av dem fikk en del støtte av stormenene. Den tiden var det ikke noen fast regel om hviken av sønner til den gamle kongen kunne bli den neste. For å få kongemakten, måtte de konkurrere. Da ble borgekrigen mellom dem brøt ut. Borgerkrigstiden varte 110 år, mange av den første generasjonen, f.eks Magnus Blinde, Harald Gillekrist og Sigur Slembe, døde, så begynte den neste generasjonen å konkurrere. De to siste kongene i Borgekrigstiden var Håkon IV Håkonsson (1204 -1263) og Skule Bårdsson(1189 - 1204). Skule døde i 1240, og Norges borgerkrigstiden kom endelig til sin avslutning. [] [] Tengfei Zhang